Я не з тих письменників, що звикли нарікати на суспільність та на читачів, ані не з тих, що звикли підлажувати свою працю під пануючий смак своєї громади. Занадто високо розуміючи покликання письменника, я не раз у критичних хвилях не вагався стати вперекір пануючим напрямам і ніколи не переставав виступати проти безтямности, тупоумія та за- скорузлости не лише серед суспільности, але також і особливо серед тих, що беруться провадити та просвічувати її. Не можу сказати, щоби ті могутні противниці не платили мені щедро глухою ненавистю, завзятими нападами та клеветами, явним і таємним поборюванням моїх змагань і моїх праць. Так воно, мабуть, і мусить бути. Та проте я не нарікаю ані на своїх противників, ані тим менше на свою суспільність, у якій бачу та почуваю чимраз більший зріст духового життя, культурности, дружности та жертволюбности, що творить окрасу всякого життя. Жию вірою й надією, що ті високі духові прикмети будуть розвиватися чимраз краще серед нашого народу і що я дожию ще часів далеко щасливіших та радісніших від тих, які прожив досі. В своїй оце вже близько 40-літній літературній діяльності я переходив різні ступні розвою, займався дуже різнородною роботою, служив різним напрямам і навіть націям, бо доводилося попрацювати немало, крім нашої української, також польською, німецькою та російською мовою. Та скрізь і завсігди у мене була одна провідна думка—служити інтересам мойого рідного народу та загально-людським поступовим, гуманним ідеям. Тим двом про290
Сторінка:Іван Франко. Твори в 20 тт. Т. 15. Поезії (1960).djvu/567
Ця сторінка ще не вичитана
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/98/%D0%86%D0%B2%D0%B0%D0%BD_%D0%A4%D1%80%D0%B0%D0%BD%D0%BA%D0%BE._%D0%A2%D0%B2%D0%BE%D1%80%D0%B8_%D0%B2_20_%D1%82%D1%82._%D0%A2._15._%D0%9F%D0%BE%D0%B5%D0%B7%D1%96%D1%97_%281960%29.djvu/page567-1024px-%D0%86%D0%B2%D0%B0%D0%BD_%D0%A4%D1%80%D0%B0%D0%BD%D0%BA%D0%BE._%D0%A2%D0%B2%D0%BE%D1%80%D0%B8_%D0%B2_20_%D1%82%D1%82._%D0%A2._15._%D0%9F%D0%BE%D0%B5%D0%B7%D1%96%D1%97_%281960%29.djvu.jpg)