Словарь української мови (1924)/кабатувати
◀ кабатирка | Словарь української мови К кабатувати |
кабаття ▶ |
|
Кабатува́ти, гл. безл. Кабату́є мені́. Мнѣ досадно, мнѣ жаль. Кобись мені не кумочка, була би сь мі фраїрочка, лем мі тото кабатує, що мі мовиш: „Пане куме!“ Гол. II. 237.